Jeg skal fortelle et sagn, slik det ble fortalt til Meg.
Det var en gang en slange som bare reiste i én retning.
Alltid framover, aldri bakover.
Inntil slangen en dag møtte en demon.
Som dere forstår, har vi allerede forutsett deres ankomst en tid.
Kjettere! Hekser og trollmenn!
Primærer!
Hvor er våpnet?!
Dere har ingen anelse.
Er dere så dumme at dere tror at vi ikke har forutsett dette?
Vi frykter ikke slutten.
Vi har allerede smurt oss inn med olje.
- Stille, barn. - Jeg hører dem!
De skriker!
Hør på meg, Coralis. Du må ta denne nå.
Jeg kan ikke lenger ha den. Nå er det din byrde.
Sagnet, denne og navnet.
James Cole.
ÅR 2046
Såret er for dypt. Det har gått for lang tid.
Mr. Cole!
- Vil du bare ta livet av deg? - Jeg vil dra hjem.
- Jeg sender deg til 2017. - Oppover trappen, hele veien hjem.
- Jeg kan ikke la deg være uovervåket. - Jeg forstår.
- Hvordan gikk det med Adler? - Bevisstløs, men i stabil tilstand.
Hun der er ingen kvinne. Hun er en kameleon.
Dersom hun smiler mot deg, er det fordi hun vil drepe deg.
Vi må dra!
- Jeg skulle gjerne ha kjent deg. - I et annet liv.
De er ute etter oss.
Cassie...
Hva skal jeg gjøre?
- Cassie! Vis meg det, så hjelper jeg. - Jeg tror ikke at hun klarer seg.
Jones?
- Cassie... - Jeg er ingen akuttlege.
Såret er for dypt, og jeg kan ikke gjøre noe.
Kan ikke eller vil ikke?
Jones...
Athan!
Jeg er lei for det med Athan, og det vet jeg at hun også er.
- Tror du? - Vær så snill...
- Klandre hvem dere vil. Sønnen din... - Athan var ikke Vitnet.
Det har alltid vært Olivia, og hun vet hvor vi er i tid og rom.
- Herregud. Hvor mye tid har vi? - Minutter, kanskje. Hun har Titan nå.
Cassie!
Gi meg adrenalinet i tilfelle jeg ikke får i gang hjertet manuelt.
Fjorten, femten, seksten, sytten, atten, nitten...
- Hva gjør du? - Vi må jo vekk herifra.
- Hvor skal vi ta veien? - Hvor som helst og når som helst.
Vi gjør det verre. Det er over, Cole. Vi har tapt.
Jeg snakker ikke om krigen.
Vi reddet ham.
Ikke livet hans, men den han var og den han kunne ha vært.
Jeg lot nesten Jones dø. Jeg ville at hun skulle gjøre det.
Vi har kanskje reddet Athans sjel, men jeg mister min.
Forsvinner vi, gjør kanskje de det. Alle trenger ikke å dø i dag.
Forrige gang vi ga opp, var i 1957.
Og så kom stormene.
Det var bare et øyeblikk.
- Det beste i livet mitt. - Framtiden finner oss.
- Det gjør den alltid. - Men kanskje det får holde nå.
- Skal vi flykte? - Langt herifra i hver vår retning.
- Alle gjemmer seg i fortiden. - Men hvor lenge?
Så lenge vi kan.
Kjernen er overopphetet.
Noe har skjedd med kjølesystemet, og den underjordiske elven.
Hvis vi ikke gjør noe, så reiser vi ingen steder.
Herregud...
- Hva skjer der nede? - Elven koker.
Hva i huleste kan ha forårsaket det?
Hun er her.
Vi ankommer timer etter flukten og like etter at de vendte tilbake.
Kausaliteten din er intakt.
- Hvordan vil du gå videre? - Enkelt...
Drep alle sammen.
Vitnet har talt.
Det er én vei inn. Forsvar inngangen, drep alle.
- Hold deg til vitenskapen. - Fiks kjernen, så vi kan dra herifra.
- Hvis de tar seg forbi oss... - Jeg passer på ham.
Nå!
- Hvorfor trenger du strålingsdrakt? - For å kjøle kjernen manuelt.
Jeg må stabilisere maskinen først.
Charon...
Prosjekt Charon. Flykt.
- Flykte? Hvordan da? - Fragmenter alt.
- Den er ikke ferdig. - Det er vår eneste sjanse.
- De er for mange! - Cole! Vi kan ha en fluktrute.
Trekk dere tilbake!
Legg ut miner, og forsegl døren. Ingen får komme seg inn.
Prosjekt Charon.
Vi reiser med hele bygningen. Det meste av den...
- Hvor hen? - Der vi er trygge.
- En tidsreise uten tiden som faktor. - Hvordan da?
En modifisert versjon av Titans fragmenteringskanon.
Disse punktene er forsterkere -
- som sprer strålen gjennom bygningen og skaper en barriere.
Alt innenfor barrieren blir med, og alt utenfor blir igjen.
- Hvis fienden krysser barrieren, da? - De kan prøve, men de selvantenner.
Død ved berøring, sånt liker jeg.
Jeg visste at Titan skulle komme.
- Men hvis vi kan være som Titan... - Da kan vi redde alle sammen.
Det er kun i teorien. Selv med stabil kjerne er forsterkerne uprøvd.
Den er ikke ferdig.
- Kommer det til å fungere? - Stol på meg.
En siste gang.
Vi trenger folk fra forsvarslinjen og ville ha sløst tid vi ikke har.
- Alternativet er en kamp vi taper. - Da trenger vi å vinne mer tid.
Vi trenger en hammer.
En stor en.
Varsku her.
Smart.
Kan vi snu tårnene utover?
Ja. Hvordan det?
Katarina Jones lærte meg hvordan man kan bruke tidsenergi.
Vi forflytter oss i rommet, ikke tiden.
Snu tårnene mot bygningen deres og fragmenter den i stykker.
- Hvorfor hit, av alle steder? - Hvor pleier byttedyr å ta veien?
Under bakken.
- Jeg kaller tilbake troppene. - Nei, fortsett offensiven.
Krigen skal avsluttes i dag.
De har kommet seg inn.
Dere... Nytt problem.
- Olivia har en Dødsstjerne. - Skynd deg tilbake!
Koordinatene er låst, men jeg må aktivisere kjernen igjen.
Lasky!
Lasky er død! Kom dere til kjernen!
Jones!
Jeg må kjøle ned kjernen manuelt hvis vi skal kunne reise.
- Strålingen dreper deg. - Ikke i dag.
Jeg prøver å oppholde dem.
Gjør det.
Hvor er mor?
- Kjernen er stabil. - Start sekvensen.
Vi må reise nå. Kom dere innenfor barrieren.
Marcus...
- Holdt det? - Ja.
Ikke dra uten meg, for pokker!
Jeg er ved kontrollenheten. Hva skal jeg gjøre?
Vær så snill, si noe!
Hannah... Gjør nøyaktig som jeg sier.
Helsike...
Deacon!
Ikke la meg være igjen her.
Vi må gå.
- Vi kan ikke forlate ham! - Det har vi allerede gjort.
Kom!
Kretsløpet deres er over.
Et nytt innledes.
Alle levende ting kan reise i tiden.
Det er ganske enkelt, faktisk.
Bare vent en stund.
Og så en til... og en til...
Gjør du det ofte nok, ankommer du snart i morgendagen.
Etter nok morgendager kommer du til å dø.
Flytende, uten kraft eller tålmodighet.
Ved tidens ende kommer du til å undres: "Hvor er jeg akkurat nå?"
"Og hva har jeg gjort?"
Hold ut.
Du kommer til å ha blitt gammel etter å ha håpet og mistet håpet.
Du kommer til å ha prøvd, og du kommer til å ha mislykkes.
Formet av tiden til du er noe du ikke ønsker å være.
Det du har igjen er noen du elsker og grusomhetene du gjorde for dem.
Inntil du til slutt mister det aller siste du har igjen:
Deg selv.
Emerson.
Jones rekognoserte hotellet i 1944 da Ramse kom for å hente oss.
Hun visste at vi klarte landingen. Hun reddet oss.
Vi har ikke blitt reddet. Vi går bare i sirkler.
Helsike!
Fremdeles for lite kraft?
Ikke engang hundre generatorer ville ha gitt kraft nok -
- til å starte tidsmaskinen igjen.
Uten fungerende kjerne trenger vi en Adam-celle til for å starte den.
For å få tak i en slik så trenger dere en tidsmaskin.
Har Jones noen tanker om det?
Ingen som hun vil dele med oss.
Rengjøringshjelpen har slurvet.
Hva er dette?
Jennifers. Hun reiste hit da Jones løslot henne.
Hva er det der?
- Det var en gang en slange som kun... - ...reiste i én retning.
Alltid framover, aldri bakover.
Jeg vet hva dette er.
Det er ouroboros. Den fins i mange kulturer.
Jennifer pleide å tegne den når hun våknet fra mareritt.
- Hvorfor tegnet hun den? - Den er begynnelsen og slutten.
"Universets hemmelighet er en gjeng gærninger."
Mitt framtidige jeg sa at det fins en slutt, og at Jennifer vet svarene.
- Det gjorde hun. Vekterne og Athan. - Det fins mer enn det.
- Hun ville dra tilbake til 2017. - Vi må finne henne.
- Vi må starte tidsmaskinen igjen. - Det går ikke.
- Helsike heller... - Det er umulig.
- Vi gir ikke opp! - Mr. Cole...
Vi trenger kraftkjernen for å drive maskinen, og vi hadde to.
Den ødelagte og den vi utryddet Spearhead for å få tak i.
- Vi fikser den nye med den gamle. - Den gamle var utenfor barrieren.
- Da vet vi at den er der ennå. - Knust under resten av bygningen.
- Det kan vi finne ut av. - Det er for farlig å gå tilbake.
Deacon, Whitley, Lasky...
Athan...
De døde for vår skyld og for dette oppdraget!
Cole... Det fins ikke noe oppdrag.
Det er over.
ÅR 2018
PRAHA I TSJEKKIA
- Skal det være noe mer? - Nei takk.
- Når som helst, kompis. - Oppfattet. Innled sjokkangrepet.
Foran dere ser dere ouroboros.
Det urgamle, universelle symbolet for begynnelsen og slutten.
Den selvslukende slangen er i mange kulturer symbolet for uunngåelighet, -
-en uunngåelig skjebne.
Psykologer ser på den som vår forståelse av livet og døden.
Og for antropologer...
Et symbol som oppsto samtidig i flere kulturer over hele verden.
Thomas Crown er ikke hvassere enn oss!
- Hysj! Jeg jobber. - Det gjør jeg også.
Her er den, din galning.
Nå er tiden inne.
- Sånn ja. - Har du den?
Trykkalarm... Pokker heller! Jeg trenger en ekstraksjon.
Hva er en ekstraksjon?
- Helvete. - Gi meg gjenstanden.
- Har noen funnet deg? - Jeg takler det.
- Denne fyren er ferdig. - Er det standardfrasen din?
Dropp standardfrasen!
- Hvordan kan du være så tøff? - Hva tror du?
Jeg takler det. Denne fyren er ferdig.
Er det standardfrasen din? Dropp standardfrasen!
Hvordan kan du være så tøff? Hva tror du?
Jeg bryr meg ikke. Verden skal uansett gå under.
Ikke vær redd, tjukken. Jeg skal gjøre min del av jobben.
Med hva da?
Å redde den.
Amerikanere...
- Hvor er du, Action Jackson? - På vei.
- Det er portforbud snart. - Slapp av, frøken.
Vi har gjort et vellykket støt mot et museum. Nyt det.
Jeg har den.
- Er dette den? - Ja, akkurat det vi trengte.
Mer ubrukelig skrot for å piffe opp stedet.
"Redd meg, hun er en manisk samler."
Oppdiktede venner skal ikke være slemme.
- Jeg bare kødder med deg, psyko. - Hvor kommer stemmen din fra?
- Primærmagi og kinopopkorn. - Med ekstra smør...
- Og godterimeny. - Ja!
Du ville ha den, og nå har du den. Hva pokker skal vi gjøre med den?
Jeg vet ikke.
Den er viktig på noe vis. Den er ment for oss.
Ment for deg. Du og Athan så at den er nøkkelen som passer til alt.
Nå trenger vi bare å finne døren.
- Og navnet? - James Cole.
Du kan vise deg nå.
- Hvor lenge har du visst det? - Et par kilometer.
Jeg trodde at du skulle gi opp, men du er for sta.
Mamma sier at vi har det felles.
- Får jeg gå med deg? - Hvorfor det?
Slik at du slipper å gå alene.
- Vi nærmer oss. - Tenk om Titan er der.
Ikke etter så mange måneder.
Plyndrere.
- Jeg har tenkt å reise tilbake. - Det er din begravelse.
- Hva skal du med klokken? - Skulle hun bare tro meg?
"Hei! Jeg heter Cole, er fra framtiden og skal å redde verden."
Hvordan er det mulig?
Vi flyttet ikke bare basen. Vi reiste bakover i tiden.
Til når?
Til begynnelse.
ÅR 2043
Tekst: Morten Gottschalk www.sdimedia.com